Giv mig barnet.
Gennem usigelige farer og utallige strabadser -
- har jeg kæmpet mig vej til slottet hinsides Troldebyen -
- for at tage det barn, som du har stjålet.
For min vilje er så stærk som din -
- og mit kongerige lige så storslået.
For min vilje er så stærk som din, og mit kongerige lige så storslået.
Jeg kan aldrig huske den replik.
"Du har ingen magt over mig."
Åh, Merlin.
Åh nej, Merlin. Klokken er syv.
Kom.
Det er ikke rimeligt.
Helt ærligt.
- Undskyld. - Stå ikke der i regnen.
Okay. Kom, Merlin.
- Kom så. - Ikke hunden.
- Det øsregner. - Ud i garagen.
Gå ud i garagen, Merlin.
Af sted.
- Du kommer en time for sent. - Undskyld.
Lad mig tale ud.
- Vi går sjældent ud. - I går ud hver weekend.
Jeg beder dig kun om at babysitte, hvis det passer ind i dine planer.
Du kender ikke mine planer. Du spørger aldrig.
Du ville vel fortælle mig, hvis du havde en date.
- Du burde have dates i din alder. - Du er hjemme.
- Vi var bekymrede. - Jeg kan ikke gøre noget rigtigt.
Hun behandler mig som en ond stedmor i et eventyr.
Jeg skal nok tale med hende.
Gennem usigelige farer -
- og utallige strabadser -
- har jeg kæmpet mig vej til slottet hinsides -
- for at tage det barn, -
- som du har stjålet.
- Må jeg tale med dig? - Der er intet at tale om.
I kommer for sent.
Toby har fået mad og er lagt i seng. Vi skal gå nu, -
- men er tilbage omkring midnat.
Du ville virkelig gerne tale med mig, ikke?
Du sparkede næsten døren ind.
Lancelot! Nu har der igen været nogen inde på mit værelse.
Det hader jeg.
Jeg hader dig.
Red mig fra dette forfærdelige sted, en eller anden.
Hvad vil du? Vil du høre en historie?
Okay.
Der var en gang en smuk ung pige, -
- hvis stedmor altid lod hende blive hjemme med barnet.
Barnet var forkælet, og den unge pige var nærmest en slave.
Men ingen vidste, at Troldekongen havde forelsket sig i pigen -
- og havde givet hende visse kræfter. Så en aften, -
- da barnet havde været særligt ond ved hende, -
- bad hun troldene om hjælp.
Hør.
"Sig de rigtige ord," sagde troldene.
"Så tager vi barnet med til Troldebyen, -
- og så bliver du fri."
Men hun vidste, at Troldekongen -
- ville beholde barnet i sit slot for altid -
- og forvandle det til en trold.
Så pigen led i stilhed -
- indtil en aften, da hun var træt efter dagens pligter -
- og hun var såret over sin stedmors hårde ord, -
- og hun ikke længere kunne holde det ud.
Så, så.
Hold nu op.
Hold op!
Jeg siger ordene.
Nej, jeg må ikke...
Jeg ville ønske...
- Siger hun det? - Siger hvad?
- Ti stille. - Undskyld.
Ti selv stille.
Hør. Hun siger ordene.
Jeg kan ikke klare det længere.
Troldekonge, hvor du end er, -
- tag dette, mit barn fra mig.
- Det er ikke dét. - Hvor har hun lært det sludder?
Toby, stop!
Jeg ville ønske, jeg vidste, hvad jeg skulle sige.
"Jeg ville ønske, troldene tog dig." Det er ikke svært, er det?
Jeg ville ønske...
- Sagde hun det? - Hold kæft!
Jeg ville ønske troldene kom og tog dig.
Lige nu.
Toby?
Toby, er du okay?
Hvorfor græder du ikke?
Det er dig, er det ikke? Troldekongen.
Jeg vil have min bror tilbage.
Det, der er sagt, er sagt.
Men jeg mente det ikke.
Gjorde du ikke?
- Hvor er han? - Du ved udmærket, hvor han er.
Kom tilbage med ham, vil du ikke nok?
Sarah, gå ind på dit værelse -
- og leg med dit legetøj og dine kostumer.
Glem alt om barnet.
Det kan jeg ikke.
Jeg har en gave til dig.
- Hvad er det? - Det er en krystal... Intet andet.
Men drejer du den denne vej, og ser ind i den, -
- viser den dig dine drømme.
Det er ikke en gave til en almindelig pige, som passer et skrigende barn.
Vil du have den?
Så glem barnet.
Det kan jeg ikke.
Det er ikke, fordi jeg ikke er glad for det, du gør for mig.
Han må være så bange.
Du skal ikke trodse mig.
- Du kan ikke hamle op med mig. - Jeg må have min bror tilbage.
Han er der. I mit slot.
Vil du stadig lede efter ham?
Er det slottet hinsides Troldebyen?
Vend om, Sarah. Før det er for sent.
Det kan jeg ikke.
Forstår du ikke, at jeg ikke kan?
Sikke en skam.
- Der ser ikke ud til at være langt. - Der er længere, end du tror.
Du har 13 timer til at løse labyrinten, før din lillebror -
- bliver en af os for evigt.
Hvilken skam.
Labyrinten.
Den ser ikke så svær ud.
Kom så, fødder.
- Undskyld? - Undskyld mig!
Nå, det er dig.
Jeg skal gennem labyrinten. Kan du hjælpe mig?
Hvor kært.
Syvoghalvtreds.
Hvordan kunne du gøre det?
Stakkels lille ven.
Dit uhyre.
- Den bed mig. - Hvad havde du forventet af en fe?
Jeg troede, de gjorde søde ting, som at opfylde ønsker.
Det siger lidt om, hvad du ved.
Du er frygtelig.
Nej, jeg er ej. Jeg er Hoggle. Hvem er du?
- Sarah. - Tænkte det nok.
- Nioghalvtreds. - Ved du, hvor labyrintens dør er?
- Måske. - Hvor er den?
Din lille... Tres!
- Hvor er den? - Hvor er hvad?
- Døren. - Hvilken dør?
- Man kan ikke spørge dig om noget. - Du skal stille de rette spørgsmål.
Hvordan kommer jeg ind i labyrinten?
Det var bedre.
Du kommer ind der.
Vil du virkelig derind?
Ja.
Det er jeg desværre nødt til.
Er det ikke hyggeligt?
Ville du gå til højre eller venstre?
- Det ser ens ud. - Du kommer ikke langt.
- Hvilken vej ville du gå? - Jeg?
Ingen af vejene.
Hvis du ikke kan hjælpe, kan du bare gå.
Dit problem er, at du tager for meget for givet.
Tag nu denne labyrint.
Du kommer aldrig ud af den igen.
- Det er din holdning. - Den er langt bedre end din.
Tak for ingen ting, Hogwart.
Jeg hedder Hoggle. Sig ikke, at jeg ikke advarede dig.
Hvad mener de med "labyrint"?
Den fortsætter bare ligeud.
Måske gør den ikke.
Måske tager jeg det bare for givet, at den gør.
Goddaw.
Sagde du "goddag"?
Nej, jeg sagde "goddaw," men det var tæt på.
- Du er en orm, ikke? - Nemlig.
Du kender vel ikke vejen gennem labyrinten?
Mig? Nej, jeg er bare en orm.
Kom indenfor og mød fruen.
Ellers tak. Jeg er nødt til at finde vej igennem labyrinten.
Men der er ingen hjørner, åbninger eller noget. Den fortsætter bare.
Du ser ikke ordentligt efter. Den er fuld af åbninger.
- Hvor? - Der er en lige der.
Lige foran dig.
Nej, der er ej.
Kom ind, og få en dejlig kop te.
- Men der er ingen åbning. - Selvfølgelig er der det.
Prøv at gå igennem. Så vil du se, hvad jeg mener.
- Hvad? - Gør det nu.
Det er en væg. Der er ingen vej igennem.
Tingene er ikke altid som de ser ud. Man kan ikke tage noget for givet.
Hold da op!
- Vent lidt. - Tak.
- Det var en stor hjælp. - Gå ikke den vej.
- Hvad siger du? - Gå ikke den vej.
Gå aldrig den vej.
Tak.
Hvis hun var fortsat ad den vej, var hun kommet lige ned til dét slot.
Toby.
Jeg er på vej, Toby.
Giv mig den! Kravl ned.
Du minder om barnet.
Barnet med kræfterne.
- Voodoo. - Hvem, du?
- Nej, du. - Jeg hvad?
Minder om barnet.
Stille! Et troldebarn.
Nå?
Hvad sker der?
Din mor er et jordsvin.
Om ni timer og 23 minutter er du min.
- Har du den? - Ja.
Åh nej.
Nogen har ændret mine markeringer.
Sikke et frygteligt sted. Det er ikke rimeligt.
Nemlig. Det er ikke rimeligt.
Men det er ikke alt.
- Før var dette en blindgyde. - Nu er blindgyden bag dig.
Det ændrer sig hele tiden. Hvad skal jeg gøre?
Den eneste vej ud er en af disse døre.
Den ene fører til slottet i midten. Og den anden fører til...
...den visse død.
Hvilken en er det?
- Det kan vi ikke sige. - Hvorfor ikke?
- Vi ved det ikke. - Men det gør de.
Så spørger jeg dem.
- Du kan kun spørge én af os. - Sådan er reglerne.
Og jeg må advare dig om, -
- at en af os taler sandt, mens den anden altid lyver.
Det er også en regel. Han lyver.
- Nej, jeg taler sandt. - Hvor er det løgn.
Han er løgneren.
Okay. Svar ja eller nej.
Ville han sige, at denne dør fører til slottet?
- Hvad tror du? - Jeg ved det ikke.
Ja.
Så fører den anden dør til slottet, og denne til den visse død.
Hvordan ved du det? Han kunne tale sandt.
Siger du, at han siger ja, ved jeg, at svaret er nej.
- Jeg kunne tale sandt. - Så ville han lyve.
Og så vil svaret stadig være nej.
Øjeblik. Er det rigtigt?
Det ved jeg ikke. Jeg forstod det ikke.
Det er rigtigt. Jeg har regnet det ud.
Det har jeg ikke kunnet før.
Jeg tror, jeg bliver klogere. Det her er barnemad.
Hjælp!
Hold op! Hjælp!
Hvad mener du? Vi hjælper dig jo.
Vi er hjælpende hænder.
Det gør ondt.
Skal vi slippe?
Nej!
- Jamen så beslut dig. Hvilken vej? - Hvilken vej?
Op eller ned?
Kom nu. Vi har ikke hele dagen.
- Det er en stor beslutning. - Hvilken vej vil du?
Hvilken vej?
Da jeg var på vej i den retning, vælger jeg ned.
- Hun valgte ned. - Valgte hun ned?
- Var det forkert? - Det er for sent nu.
Hun er i oublietten.
Ti stille. Hun burde ikke være nået så langt.
- Hun burde have givet op. - Hun giver ikke op.
Dværgen fører hende snart tilbage til begyndelsen.
Hun giver op, når det går op for hende, at hun må starte forfra.
Så grin dog.
- Hvem der? - Mig.
Det er dig.
Jeg vidste, du ville komme i vanskeligheder.
Så jeg er kommet for at hjælpe dig.
Du ser dig omkring, hva'?
Du har nok bemærket, at her ingen døre er. Kun hullet.
Labyrinten er fuld af oublietter som denne.
- Hvordan ved du det? - Spil nu ikke klog.
- Du ved ikke, hvad en oubliette er. - Gør du?
Det er et sted, man sender folk hen for at glemme dem.
Du er nødt til at komme ud herfra.
Og jeg kender tilfældigvis en smutvej ud af hele labyrinten.
Nej, jeg giver ikke op. Jeg er kommet for langt.
- Jeg klarer det godt nok. - Selvfølgelig gør du det.
Men det bliver meget værre herfra.
- Hvorfor bekymrer du dig om mig? - Det gør jeg bare.
Sød, ung pige. Frygtelig, sort oubliette.
- Du kan godt lide smykker, ikke? - Hvorfor?
Hvis du hjælper mig med at løse labyrinten, giver jeg dig denne her.
- Du kan godt lide den, ikke? - Sådan da.
Okay.
Hvis du giver mig armbåndet, viser jeg dig vej ud af labyrinten.
Det ville du gøre alligevel.
Så ville det jo være en ekstra pæn gestus fra din side.
Vis mig vej så langt, du kan. Så klarer jeg mig på egen hånd.
- Hvad er det egentlig? - Plastic.
Jeg kan ikke love noget, men...
...jeg følger dig så langt jeg kan. Derefter er du alene.
I orden.
Plastic!
Sådan.
Fandens. Kosteskab.
Man kan ikke have ret hver gang.
Der var den. Kom så.
- Denne vej. - Gå ikke videre.
- Gå tilbage, mens I kan. - Dette er ikke vejen.
- Mærk jer mine ord: Gå ikke videre. - Pas på! Pas på!
- Snart er det for sent. - Tag dig ikke af dem.
De er falske alarmer. Dem er der mange af.
Især når man er på rette spor.
- Nej, I er ej. - Åh, hold mund.
- Jeg gør bare mit arbejde. - Det skal du ikke.
- Pas på... - Glem det.
Kom nu. Det er så længe siden, jeg har sagt det.
Okay. Men forvent ikke det store.
Nej, nej. Selvfølgelig ikke.
For den vej I vælger, fører til den visse ødelæggelse.
Mange tak.
Hvad har vi her?
- Ingenting. - Ingenting?
Ingenting?
Ingenting, tra-la-la?
Deres majestæt, sikken dejlig overraskelse.
- Hej, Hedgewart. - Hogwart.
Hoggle!
- Du hjælper ikke pigen, vel, Hoggle? - Hvordan hjælper?
Følger hende til slottet?
Jeg førte hende tilbage til begyndelsen.
Hvad?
Jeg sagde, at jeg ville hjælpe hende med labyrinten, -
- et lille trick, men faktisk...
Hvad er det for en plasticting om dit håndled?
Nå, denne her?
Jamen dog. Hvor kom den fra?
- Higgle... - Hoggle.
Hvis jeg troede, du forrådte mig, -
- ville jeg hænge dig med hovedet nedad i Stinkesumpen.
Nej, Deres majestæt. Ikke Stinkesumpen.
Jo, Hoggle.
Og du, Sarah. Hvad synes du om min labyrint?
Den er det rene barnemad.
Skal vi så ikke forhøje indsatsen?
- Det er ikke rimeligt. - Det siger du tit.
Gad vide, hvad dit sammenligningsgrundlag er.
Så labyrinten er barnemad, hva'?
Lad os se, hvordan du klarer skærene nu.
Nej, renserne.
- Hvad? - Løb!
Kom du noget til?
Hurtigere!
Renserne! Stinkesumpen!
Du fik sørme hans opmærksomhed.
Det er lige, hvad vi har brug for... En stige. Følg efter mig.
Hvordan kan jeg stole på dig, når du ville føre mig tilbage?
Det var bare noget, jeg sagde for at lede ham på vildspor.
Kan jeg overhovedet stole på dig?
Lad mig sige det sådan: Har du et valg?
Du har ret.
Tænk på den position, jeg står i.
Jeg er en kujon, og Jareth skræmmer mig.
- Hvad er det for en position? - Det er ingen position.
Du ville ikke være så modig, hvis du havde lugtet til Stinkesumpen.
Den... den...
- Lugter den blot? - Tro mig, det er nok.
Men det værste er, at hvis du så meget -
- som dypper en fod i Stinkesumpen, vil du lugte dårligt resten af livet.
Det kan aldrig vaskes af.
Så er vi her. Fra nu af er du på egen hånd.
- Hvad? - Nu er det nok. Jeg siger op.
Lige et øjeblik.
Jeg sagde, at jeg ville følge dig så langt, jeg kunne.
Din lille snydepels.
Prøv ikke at gøre mig flov. Jeg ejer ikke stolthed.
Ikke det?
Det er mine smykker.
Kom tilbage med dem.
Giv mig dem så tilbage!
Dér er slottet. Hvilken vej skal vi prøve?
De er min retmæssige ejendom. Det er ikke rimeligt.
Nej, det er det ikke.
Men sådan er det.
Undskyld, kan du hjælpe mig?
En ung pige.
Og hvem er det?
- Min ven. - Nå ja.
- Hvad kan jeg gøre for jer? - Kan du sige os? Jeg mener...
Jeg skal til slottet i midten. Kender du vejen?
Jamen, det gør jeg da. Du vil gerne ind til slottet.
Er det lige et geni, eller hvad?
- Stille! - Åh, øv!
Nå, unge dame...
...vejen frem er sommetider vejen tilbage.
Hør lige det ævl.
- Ti så stille! - Okay, undskyld.
- Okay? - Okay.
Er du færdig?
Ja.
Ganske ofte, unge dame, -
- synes det, som om vi ingen vegne kommer, men...
- Det gør vi. - Det gør vi.
Jeg kommer i hvert fald ingen vegne lige nu.
Velkommen i klubben.
Det er nok dit lod. Læg venligst et bidrag i kassen.
Du kan lige vove. De er mine.
Jeg kan nok godt undvære dette.
Det havde du ikke behøvet at give ham.
Han sagde jo ingenting.
Sikke et par fjolser.
Det er meget stimulerende at være din hat.
Hvorfor sagde du dét med, at jeg var din ven?
Fordi det er du.
Du er måske ikke en særlig god ven, men du er den eneste jeg har.
Kan du høre noget?
Ven. Det kan jeg godt lide.
Jeg har aldrig været nogens ven før.
- Farvel! - Vent lige lidt.
- Er du ikke min ven? - Nej. Hoggle er ingens ven.
Han passer på sig selv, ligesom alle andre.
- Hoggle er Hoggles ven. - Din kujon.
Nå, men jeg er ikke bange. Tingene er ikke altid, hvad de synes at være.
Prøv denne her, din afskyelige snemand.
Nu har vi dig, pelskugle.
På samme tid.
Bare jeg havde noget at kaste med.
Klap ham én! Klap ham én!
Hvad skete der? Hvem slukkede lyset? Jeg kan ikke se.
- Hvorfor bed du mig? - Hvem bider hvem?
- Jeg kan intet se. - Hvad foregår her?
Fald tilbage!
Av, min sushi!
Hold op med det.
Er det sådan man behandler en, der prøver at hjælpe?
Skal jeg ikke hjælpe dig ned?
Ludo ned.
Ludo? Hedder du det?
Du virker som sådan et sødt uhyre.
Jeg håber sørme du er, hvad du giver dig ud for.
Hæng på. Jeg får dig ned.
Lige et øjeblik.
Det må du undskylde.
Ludo, er du kommet til skade?
- Ven? - Nemlig, Ludo. Jeg hedder Sarah.
Sarah.
Lad mig hjælpe dig. Er alt i orden?
- Sarah ven. - Vent lige et øjeblik.
- Jeg vil spørge dig om noget, Ludo. - Hvad?
Jeg skal ind til slottet i midten. Kender du vejen?
- Nej. - Kender du den heller ikke?
Mon nogen overhovedet ved det?
Komme gennem labyrinten.
En ting er sikkert. Hun kommer aldrig igennem.
Hov!
Hvor kom de fra?
Hvad synes du? Hvilken af de to grimme skikkelser skal vi vælge?
Det er ikke pænt at stirre.
Jeg ved ikke, hvilken dør jeg skal vælge.
Det nytter ikke at spørge ham.
Tal ikke med mad i munden.
Jeg taler ikke med mad i munden.
- Jeg kan ikke forstå dig. - Hvad siger du?
- Det var rart at få den ud. - Hvad sagde du?
Det nytter ikke at tale til ham. Han er stokdøv.
Mumle, mumle. Du er sørme en skøn samtalepartner.
Du skulle tale! Du jamrer hele tiden.
Jeg kan ikke høre dig.
Hvor fører disse døre hen?
Hvad ved jeg? Vi er bare dørhammere.
- Hvordan kommer jeg igennem? - Bank på, og døren går op.
- Jeg vil ikke have den i munden. - Jeg vil gerne banke på.
Vil han ikke have sin ring tilbage i munden? Det forstår jeg godt.
- Undskyld. - Alt i orden. Jeg er vant til det.
Kom, Ludo.
Velbekomme!
Livlig lille fyr. Jeg tror, jeg kalder ham Jareth.
Han har mine øjne.
- Ludo bange. - Giv mig din hånd.
Tænk, at en stor fyr som dig er bange.
Se, der er ikke noget at være bange for.
Hvor er du, Ludo?
Hjælp, Hoggle!
- Jeg kommer, Sarah. - Jamen, er det ikke dig?
Og hvor skal du så hen?
Damen fyrede mig, men jeg kan høre hende kalde.
Så jeg ville føre hende tilbage til begyndelsen, som du sagde.
- Der kan man se. - Ludo!
Jeg troede lige, at du ville hjælpe hende.
Men nej, ikke efter mine advarsler.
- Det ville være dumt. - Det ville det nemlig.
Mig hjælpe hende, efter dine advarsler?
- Jamen dog. Stakkels Hoghead. - Hoggle.
- Dine skønne smykker er væk. - Det er de sørme også.
Mine skønne smykker.
Jeg må hellere finde dem, men først skal jeg følge -
- damen tilbage som vi aftalte.
Vent. Jeg har en meget bedre idé.
Giv hende denne her.
Hvad er det?
Det er en gave.
- Den gør hende ikke fortræd, vel? - Hvorfor så bekymret?
Jeg vil ikke gøre hende fortræd.
Tænk, at du har tabt hovedet over en pige.
Det har jeg ikke.
Du tror da ikke, at en ung pige kan synes om en ækel lille lus som dig?
Hun sagde, at vi var...
Slyngveninder? Venner?
- Det er lige meget... - Giv den til hende.
Eller også ryger du lige på hovedet i Stinkesumpen.
Og Hoggle, -
- hvis hun kysser dig, forvandler jeg dig til en prins.
- Gør du? - Prins af Stinkeland.
Ludo?
Hvad foregår der?
- Hvad vil I? - Hvem? Os?
Vi skal bare more os.
Som manden sagde: Tab ikke hovedet.
Ryst dit kønne lille hoved.
Tramp med dine små kønne fødder.
- Hendes hoved kan ikke komme af. - Selvfølgelig ikke.
Hun har ret. Det sidder fast.
Hvor skal du hen med sådan et hoved?
Lad os tage hendes hoved af.
Ja, lad os skille hende ad.
Hov, dame, det er hans hoved. Dét er mit hoved.
Hvad laver du?
Hør, dame, man må ikke kaste med andre menneskers hoveder.
- Man må kun kaste med sit eget. - Ja, det er rigtigt.
Hvor er dommeren?
Nu tager vi dit hoved af.
- Stop hende. - Kom tilbage, lille dame.
Vi skal kaste med dit hoved.
Du kan ikke stoppe nu. Kampen er ikke slut.
Lad mig være.
- Vi skal have frikast. - Vil du ikke gerne tage hovedet af?
- Hoggle! - Grib!
- Vil du ikke ligne os? - Lad mig være i fred.
Det gør ikke ondt. Hent en sav.
Hvis du spiller med, tager vi dine arme af.
- Og dine ører. - Du har ikke brug for to ører.
Spillet er næsten slut.
- Gå jeres vej. - Hoggle, du kom for at hjælpe mig.
Du må ikke kysse mig.
Åh nej.
Hvad er det?
Stinkesumpen.
Jeg har aldrig lugtet noget lignende. Det minder om...
Det er lige meget, hvad det minder om. Det er Stinkesumpen.
Hjælp!
Hold fast.
- Hvorfor skulle du også gøre det? - Gøre hvad?
- Mener du at redde dig? - Nej. Du kyssede mig.
Åh for pokker!
Lad være med at spille så hård.
Du kom for at hjælpe mig, og jeg ved, du er min ven.
I hvert fald ikke. Jeg kom for at få mine ting tilbage.
Nå ja, og øh...
...give dig...
Give mig hvad?
- Ludo! - Lugt!
Hvor er Hoggle?
Rejs dig op!
Her.
Det er i orden. Dette er Ludo. Han er også en ven.
- En hvad? - Lugt!
Du har ret.
Du godeste.
Der er en bro. Kom.
Pas på! Hvis du træder i det stads, vil du lugte for evigt.
Stop!
- Stop, siger jeg. - Vi er nødt til at komme over.
Ingen kommer over uden min tilladelse.
Jeg har ikke lang tid tilbage.
- Vi må væk fra denne stank. - Lugte dårligt.
- Stank? Hvad taler De om? - Den lugt.
- Jeg lugter intet. - Det er da løgn.
Jeg lever af min lugtesans.
Luften er sød og velduftende, og ingen passerer uden min tilladelse.
Lugte dårligt.
- Flyt dig! - Jeg advarer Dem, det er min pligt.
Kom nu. Lad os komme over.
Jeg vil ikke gøre Dem fortræd.
Hvad laver du?
Giv slip på min stav.
Godt, så. Jeg kan godt besejre dette bjerg.
De må gøre det bedre.
Giver De op?
Så er det nok.
Jeg har endnu aldrig mødt min overmand.
Alligevel har denne ædle ridder kæmpet lige op med mig.
- Er du uskadt, Ludo? - Lugt!
Sir Ludo, jeg, Sir Didymus viger for Dem.
Kom, lad os være brødre fremover, og kæmpe som én.
- Mange tak. - Ludo få bror.
- Vel mødt, Sir Ludo. - Godt. Kom så.
Vent lidt. De glemmer mit hellige løfte, frue.
- I kan ikke passere. - Du sagde, at Ludo var din bror.
Jeg har aflagt ed, og den må jeg forsvare til døden.
Lugten!
Lad os gå logisk til værks. Hvad har du sværget på?
Jeg har med mit blod svoret, at ingen skal passere denne vej -
- uden min tilladelse.
Må vi bede om din tilladelse?
Tja, jeg...
- Ja. - Tak, ædle herre.
Min frue.
Frygt intet, skønne frue. Broen har holdt i 1000 år.
Den virkede solid nok.
Frygt ej, skønne mø. Jeg redder Dem.
På en eller anden måde.
Sir Ludo, kan De kun hyle, mens jomfruen har brug for hjælp?
- Utroligt, Ludo. - Min bror!
Kan De hidkalde selveste stenene?
Sagtens. Sten venner.
- Her. - Tak, Hoggle.
Vær forsigtig, Ludo.
Vent på mig.
Det er i orden, Ambrosius. Du kan godt komme frem nu.
Kom så. Go' hund. Min loyale ganger. Rolig.
Fremad. Rolig.
Kom så, Ambrosius. Luk øjnene og gå.
Lad os komme væk herfra.
Undskyld os. Tak.
Det ville jeg ikke gøre, hvis jeg var dig.
Jeg kan ikke give den til hende.
Kom nu. Vi burde nå frem til slottet før daggry.
Se her, Sarah. Er det ham her, du leder efter?
Al det besvær for sådan en lille én. Men ikke længe.
Hun glemmer dig snart, min fine ven.
Lige så snart Hoggle giver hende min gave, glemmer hun alt.
Er det min eller din mave, Ambrosius?
Sulten.
Vi kan ikke stoppe nu.
Måske kan vi finde nogle bær eller noget.
- Sarah. - Ja?
Her.
Tak. Du er en knag.
Det smager mærkeligt.
- Hvad har du gjort, Hoggle? - Fanden tage dig, Jareth.
Og mig også.
Det hele danser rundt.
Jo, sandelig. Så, Ambrosius.
Hist ligger slottet, min frue.
Min frue?
Hun tilgiver mig aldrig. Hvad har jeg gjort?
Jeg har mistet min eneste ven. Det er, hvad jeg har gjort.
Hvad lavede jeg?
Kom væk fra mig!
Hvorfor ser du ikke, hvor du går, unge dame?
- Det gjorde jeg også. - Hvad?
Hvor gik du hen?
Jeg kan ikke huske det.
Du kan ikke se efter, hvor du går, hvis ikke du ved, hvor du går.
Jeg ledte efter noget.
Se her.
Lancelot?
Tak.
- Det var det, du ledte efter, ikke? - Jo. Det havde jeg glemt.
Hvorfor kommer du ikke herind, -
- og ser om der er andet, du kan lide?
Det var kun en drøm.
Jeg drømte det hele, Lancelot.
Men det var så virkeligt.
Lad os se, om far er tilbage.
Du må hellere blive her, skat. Der er intet, du ønsker dig derude.
- Hvad har vi her? - Lancelot.
Din lille kanin. Du holder af din lille kanin, gør du ikke? Jo, du gør.
Der er Betsy Boo. Du husker da Betsy Boo, ikke?
Hvad har vi ellers? Lad os se.
Det er en blyantæske. Med masser af blyanter i.
Dine pandahjemmesko. Dem er du virkelig glad for.
Du ville ikke have, at de blev smidt ud.
Hvad ellers? Det er jo lille Horsy. Du elsker lille Horsy, ikke?
Og se her. Et tegnespil.
Her er en skat. Den vil du gerne have, ikke?
Gør det bare. Tag sminke på.
Her er søde, gamle Flopsy. Værsgo.
Charlie Bear. Han er der.
Jeg ledte efter noget.
LABYRINTEN
Det er alt sammen her.
Alt, hvad du nogensinde har holdt af, er lige her.
Din lille legetøjsslikbutik.
"Gennem usigelige farer -
- og utallige strabadser -
- kæmpede jeg mig vej til slottet -
- hinsides Troldebyen -
- for at tage det barn, du har stjålet."
Hvad er der galt? Kan du ikke lide dit legetøj?
Det er alt sammen skrald.
Jamen, hvad med denne her? Det er da ikke skrald, vel?
Jo, det er.
Jeg må redde Toby.
Min frue!
Er alt i orden?
Skønne mø. Gudskelov er De i sikkerhed.
- Hvor er vi? - Sarah tilbage.
Vi er der næsten, min frue.
Det er porten til Troldebyen.
Ludo, Sir Didymus.
Vi må skynde os. Tiden er knap.
Fremad.
Nej, nej!
- Åbn døren. - Vi må være stille, Sir Didymus.
- Åbn straks døren! - Du vækker vagten.
Lad dem bare vågne.
Jeg skal bekæmpe jer alle til døden.
Vær nu stille, Sir Didymus. For min skyld.
Alt for Deres skyld.
- Er jeg så ikke en kujon? - Nej.
- Og min lugtesans er fin? - Ja.
Så skal jeg kæmpe mod hvem som helst, hvor som helst.
Det ved vi. Stille nu.
Stille.
Ambrosius, vær nu stille.
Hvorfor skal vi være stille? Det er jo bare en Troldeby.
Jeg fornemmer problemer.
Kom, Ludo.
Åh nej.
Hvad er det?
Hvem går der?
Pas på!
Ambrosius, vil du så komme her.
Øjeblikkeligt!
Kom nu. Du gør mig forlegen.
Hoggle!
Pas på!
Kom ud derfra.
Hvad laver du?
Bombe!
Det var ikke særlig sødt.
Nu er det min tur.
Hvordan kører man denne her?
- Smid øksen. - Jeg prøver.
Kom så her.
Hvor er bakgearet?
Kom ud derfra, Hoggle.
Forlad borde.
Hoggle, er du uskadt?
Jeg beder ikke om tilgivelse. Jeg skammer mig ikke over noget.
Jareth fik mig til at give dig fersknen.
Du må tænke, hvad du vil. Jeg sagde, at jeg var en kujon.
Jeg er ikke interesseret i at være venner.
Jeg tilgiver dig.
Gør du?
Og jeg roser Dem. Jeg har sjældent set mage til mod.
De er en tapper mand, Sir Hoggle.
Er jeg?
Hoggle og Ludo venner.
Er vi?
Her er dine ting.
Tak for hjælpen.
Hvad venter vi på?
- Lad os få fat på den rotte, Jareth. - Ja. Kom.
Der er ingen fare på færde, Ambrosius.
Deres højhed!
Deres højhed, pigen, som spiste fersknen, og glemte alt...
Hvad med hende?
Hun er her med uhyret, Sir Didymus og dværgen.
- Hvad? - De er på vej til slottet.
Stop hende. Kald på vagterne. Tag barnet og gem det.
- Vagter! - Hun må stoppes. Gør noget!
Kom så. Af sted.
- Jeg tror, vi klarer den. - Barnemad.
Kompagni, holdt!
Lanser klar!
Kanon, skyd!
Vend rundt, Ambrosius.
- Hurtigt, denne vej. - Angrib!
Nej, ikke den vej.
Du løber den forkerte vej. Slaget er bag os.
Kan vi ikke tale om det, Ambrosius?
Sid!
Pas på. Så er det nu.
Igennem her.
Kom så, venner.
Hvis du ikke vender om nu, Ambrosius, får du aldrig mere mad.
Det var bedre.
Bare rolig, Ambrosius. Vi har omringet dem.
Hvor er Didymus?
Skyd!
Jeg ramte da noget, ikke?
Vi må finde Didymus.
Ned her.
Angrib!
Hallo!
Ambrosius, din kujon.
Hurtigt, herind.
Hvordan skal Ludo komme ind?
I er omringet.
Omringet?
Ludo, hold taget.
- Tag den. - Sulten?
Lås døren op, Ambrosius.
Har I fået nok?
Så kast våbnene, og jeg skal se til, at I bliver behandlet ordentligt.
Næste gang overgiver I jer.
Du altforbarmende.
Rolig. Hold stand.
Jeg tager det i mig igen. Løb for livet.
Jeg har fået nok. Jeg går i seng.
Ud af mit hus!
Åh, duk jer!
Forbier!
Skyd!
Jeg har altså lige skudt dig af.
Denne vej.
Nu har vi jer.
Og nu har I ikke.
Ikke noget problem.
- Sir Didymus! - Jeg kommer!
Hyp, lille Lotte!
- Rolig, gamle dreng. - Denne vej.
Rolig nu.
Opsedasse!
Nej.
- Han må være gået den vej. - Lad os komme af sted.
- Jeg må møde ham alene. - Hvorfor?
Fordi det er sådan, det skal gøres.
Hvis det er sådan, det skal gøres, er det sådan, De må gøre det.
Skulle De få brug for os...
Ja, skulle du få brug for os...
Så kalder jeg.
Tak, alle sammen.
Toby!
- Giv mig barnet. - Tag dig i agt, Sarah.
Indtil nu har jeg været gavmild. Jeg kan godt blive ondskabsfuld.
Gavmild?
- Hvad har du gjort, der er gavmildt? - Alt.
Jeg har gjort alt, hvad du ønskede.
Du bad om, at barnet blev taget. Jeg tog ham.
Du bøjede dig for mig. Jeg var skrækindjagende.
Jeg har omarrangeret tiden og vendt verden på hovedet.
Jeg har gjort det hele for dig.
Jeg er udmattet af at leve op til dine forventninger.
Er det ikke gavmildt?
Gennem usigelige farer og utallige strabadser, -
- har jeg kæmpet mig vej til slottet hinsides Troldebyen.
For min vilje er lige så stærk som din.
- Og min... - Stop. Vent.
Se, Sarah. Se, hvad jeg tilbyder dig.
Dine drømme.
Og mit kongerige er lige så storslået.
Jeg beder om så lidt. Lad mig regere over dig, -
- så kan du få alt det, du ønsker.
Mit kongerige er lige så storslået. For pokker.
Jeg kan aldrig huske den replik.
Bare frygt mig, elsk mig, gør som jeg siger, -
- og jeg vil være din slave.
Mit kongerige er lige så storslået.
Du har ingen magt over mig.
Toby.
Her er du.
Lancelot skal være din nu.
Vi er hjemme.
Sarah, er du hjemme?
Ja, jeg er hjemme.
Farvel, Sarah.
Husk, skønne jomfru, at skulle De få brug for os, -
Ja, skulle du få brug for os, -
- ligegyldigt til hvad...
- Jeg har brug for dig, Hoggle. - Har du?
Jeg ved ikke hvorfor, men -
- ind imellem i mit liv -
- af absolut ingen grund, har jeg brug for jer.
- Jer alle sammen. - Har du?
Hvorfor sagde du ikke det?
Ludo!
Har nogen lyst til et slag scrabble?
Du minder om barnet. Barnet med kræfterne.
- Voodoo. - Hvem, du?
- Nej, du. - Jeg hvad?
Minder om barnet.
Ansvarlig udgiver: Tomas Crutze
Tekstning: SDI Media Group